Tot cea ce mi-am dorit vreodată a fost ca Juli Baker să mă lase în pace.
Totul a început în vara anului 1957, înainte de începerea clasei a II-a.
Am ajuns.
- Ce credeți? Îmi place cum arată.
Este în regulă. Ce culoare este camera mea?
Așteaptă și o să vezi.
- Să vedem cum arată înăuntru. - Haide, prietene Bryce.
De ce nu mergem noi doi să descărcăm ce este în camion...
... iar aceste femei se pot duce în bucătărie să așeze masa.
Bine, tată.
Pentru mine a fost începutul a cea ce va fi...
... mai mult de jumătate de deceniu de evitarea strategică și disconfort social.
- Bună, sunt Juli Baker. - Hei, hei, ce faci?
Nu aveți nevoie de ceva ajutor?
Nu. Sunt câteva lucruri foarte valoroase acolo.
- Ce ziceți de asta? - Nu, nu, nu.
Ce ar fi să te duci acasă. Mama ta probabil se întreabă unde ești.
Nu, mama mea știe unde sunt. A zis că este în regulă.
Nu mi-a luat prea mult timp să realizez că această fată nu are nicio idee.
- Este aglomerat aici, cu trei oameni. - Nu mă deranjează.
Vrei să împingem asta împreună?
Bryce, nu era timpul să te duci și să o ajuți pe mama ta?
Da.
Vreau să zic că nimic nu o putea opri
Am fost aproape de a-i zice să dispară, când cel mai ciudat lucru s-a produs.
Nu îmi vedea să cred.
Mă țineam de mână cu această fată pe care nu o cunoșteam.
- Cum am intrat în așa ceva? - Bună.
Văd că ai făcut cunoștință cu fiul meu.
În final, am făcut singurul lucru bărbătesc pe care îl poate face cineva la 7 ani.
În orice caz, problemele erau departe de a fi terminate.
În momentul în care am intrat în clasa domnișoarei Yelson...
Bryce ? Ești aici.
Era clar...
Școala nu va fi un refugiu.
Bryce, unde îți este iubita?
Am fost marcat pe viață.
Bryce, de ce nu îi zici să se mărite cu tine?
Bryce și Juli stau într-un copac
S-Ă-R-U-T-Ă-N-D-U-S-E
Primul an în acest oraș a fost un dezastru.
Iar următorii trei au fost cam la fel.
Dar în sfârșit, în clasa a 6-a am luat măsuri.
Am făcut un plan.
Sherry.
Sherry, așteaptă.
Bună, Bryce.
Am invitat-o la Sherry Stalls.
Mă întrebam dacă ai vrea să mergi...
Pentru a aprecia acest plan la maxim...
... trebuie să înțelegeți că Juli a urat-o Sherry Stalls...
... și nu am înțeles niciodată de ce.
Sherry a fost drăguță, prietenoasă și avea o grămadă de păr.
La început, mama nu m-a lăsat să îmi fac gaură în ureche, dar am implorat-o...
Ideea era ca Sherry să ia masa alături de mine...
... poate să ne plimbat împreună, sperând ca Juli să își piardă interesul față de mine.
Dar tot nu îmi pot pune cercel până nu fac 16 ani.
Este păcat.
Și Melanie vrea să își facă gaură în ureche, dar bineînțeles că mama ei a zis nu.
Așa că s-a enervat și a distrus albumul cu cele mai bune hit-uri ale lui Johnny Mathis...
și a fost pedepsită pentru asta, deci nu va putea să vină la petrecea mea în pijamale.
Lucrurile au decurs destul de bine.
Ce vei face pentru proiectul de la științe?
Asta, până când așa zisul cel mai bun prieten al meu, Garrett Einbinder...
... a început să fie interesat de Sherry.
Mă gândeam să arăt cum reacționează despicarea vârfurilor cu diferite balsamuri.
Este fascinant.
Loialitatea a fost învinsă de dorință, iar Garrett, trădătorul...
... i-a zis lui Sherry ce aveam de gând.
Nesimțitule.
Nu a primit vestea prea bine.
Să ne întoarcem la Juli... imediat după, a început cu acele priviri amoroase ale ei.
Doar că de data asta a fost mai rău.
A început să mă adulmece.
Exact, să mă adulmece..
Despre ce era vorba?
Singura mea consultație a fost că anul viitor va fi diferit.
Liceu, școală mai mare.
Poate vom fi în clase diferite și se va termina cu adevărat.
În prima zi în care l-am întâlnit pe Bryce Loski, am luat-o razna.
Au fost acei ochi, ceva din acei ochi uimitori...
Vrei să împingem asta împreună?
Familia lui abia se mutase în cartier...
... și m-am dus să îi ajut.
Am fost în camion vreo 2 minute, până tatăl său l-a trimis să își ajute mama
Am văzut că el nu a vrut să se ducă.
Așa că m-am dus după el să văd dacă ne-am putea juca puțin înainte să intre înăuntru
Următorul lucru de care îmi amintesc a fost când el m-a ținut de mână...
... și s-a uitat în ochii mei.
Mi se oprise inima.
Asta să fie?
Să fie acesta primul meu sărut?
- Apoi a ieșit mama lui. - Bună.
S-a rușinat așa de tare încât i s-au înroșit obrajii.
M-am băgat în pat în seara aceea gândindu-mă la sărutul care ar fi putut fi.
Era clar că avea sentimente pentru mine, doar că era prea timid să le arate.
Mi-a zis mama că așa sunt băieții.
- Așa că am decis să îl ajut. - Bryce ? Ești aici.
I-am dat o grămadă de oportunități să treacă peste timiditate.
Până în clasa a 6-a am învățat să mă controlez în preajma lui.
Apoi a apărut Sherry Stalls.
Sherry Stalls nu a fost decât o plângăcioasă și o bârfitoare.
Uite-o...
... ținându-se de mână cu Bryce. Bryce al meu.
Cea care se plimba alături de primul meu sărut.
Soluția mea era să o ignor. Știam un băiat de calibrul lui Bryce...
... care ar fi putut să vadă printr-o persoană superficială precum Sherry Stalls.
A durat o săptămână. Sau despărțit la pauză.
Ea nu a primit-o prea bine.
Acum, că nu mai era în ghearele malefice ale lui Sherry a început să vorbească cu mine.
- Bună, Juli. - Bună, Bryce.
Era atât de timid și atât de drăguț...
... iar părul lui, mirosea a pepene verde.
Nu mă mai săturam de el.
Am petrecut un an întreg adulmecând acel miros de pepene verde...
... și întrebându-mă dacă îmi voi primi vreodată sărutul.
Clasa a 7-a a adus ceva ceva schimbări.
Dar cea mai mare nu s-a întâmplat la școală.
S-a întâmplat acasă.
Bunicul meu a venit să locuiască alături de noi.
Mama zice că are acea privire deoarece îi este dor de bunica mea.
Asta nu era ceva ce bunicul ar fi vorbit cu mine.
Ca idee, el nu a vorbit niciodată prea mult despre nimic cu mine.
Asta, până când Juli a apărut în ziarul local.
- Bryce, pot vorbi cu tine? - Poftim?
Ia un loc, fiule.
Povestește-mi despre prietena ta, Juli Baker.
Juli. Nu este întocmai prietena mea.
De ce nu?
De ce vrei să știi?
Acum, Juli Baker nu a apărut în ziarul Mayfield Times...
... pentru că era un Einstein de clasa a 8-a.
Nu, era pe prima pagină pentru că a refuzat să coboare dintr-un platan.
Juli Baker și acel platan stupid.
Ea a crezut mereu că este un cadou dat de Dumnezeu, micu?ei noastre bucate de univers.
Bryce. Vrei să te urci în copac alături de mine și frații mei?
Nu, mulțumesc.
Bryce. Haide aici sus. Este distractiv.
- Poți vedea totul - Nu pot.
Tata vrea să îl ajut să repare...
... ceva.
Asta era tot ce mai îmi trebuia.
Să mă urc într-un copac alături de Juli Baker.
M-aș fi reîntors direct în clasa a 2-a.
Bryce și Juli stăteau într-un copac.
De ce nu mă faci să mănânc fasole pentru restul vieții.
Este la trei blocuri distanță.
Două blocuri.
La un bloc distanță.
- Ca și cum asta ar fi important. - Urăsc când face așa.
Îmi place să cred că este cel puțin o șansă că autobuzul să nu apară.
Cred că arborele arata minunat în această lumină. Nu crezi?
Dacă prin "minunat" vrei să zici "incredibil de urât", atunci da, sunt de acord.
Ai fost provocat vizual. Îmi pare rău pentru tine.
"Provocat vizual"?
Asta vine de la fata care locuiește într-o casă ce este gluma cartierului.
Au tufișuri crescute peste geamuri și iarbă peste tot.
L-a sâcâit pe tata ca lumea.
Uite-l.
Zidarul care se crede pictor. Acel camion nu este destul de urât?
Vrea să îl mai și vopsească?
Nu, el face peisaje. Le vinde la târgurile județene.
Oamenii spun că sunt minunate.
Peisaje ? Lasă-mă să îți zic ceva.
Lumea ar avea mai multă frumusețe în ea...
... dacă ar face un mic peisaj pe acea porcărie căreia îi spune grădină.
Îmi pare rău pentru soția lui. Sa măritat cu un visător.
Din cauza asta, unul dintre cei doi va fi mereu nefericit.
Da, în regulă. Dar de ce trebuie să fim și noi nefericiți?
Pe cât de enervantă a fost gradina aceea pentru tata...
... este nimic comparativ cu cât de enervantă a fost Juli Baker în acel copac.
Trei blocuri distanță.
În fiecare dimineață trebuie să o ascultăm...
... pe ea raportând bucată-cu-bucată traficul.
Două blocuri.
Poftim.
De ce le numesc "Cele trei marionete"?
- Sunt cinci. - Ce?
Da, este Moe, Larry, Curly, Shemp și Curly Joe.
- Da, dar au doar câte trei odată. - Da.
O urăsc pe Curly Joe. Nici nu ar trebui să fie o "Marionetă".
Ascultă fetițo. Sunt atât de aproape să sun la poliție.
Ai intrat nepermis pe o proprietate privată și ai obstrucționat niște lucrări cu contract.
Ce se întâmpla? Ori cobori jos...
... ori te vom da noi jos. Băieți, veniți aici cu mine.
Nu îl vor tăia dacă vom fi toți aici, sus.
- Autobuzul. - Juli a fost fantastică.
Au vrut să îi taie copacul..
Nu am putut înțelege de ce acel mutant încâlcit cu ramuri noduroase...
... a însemnat așa mult pentru ea. Bryce, te rog.
Mă simțeam prost pentru ea.
Dar nu aveam de gând să renunț la școală pentru asta.
Haide.
De ce nu îți este prietenă, Bryce?
Ar trebui să o cunoști pe Juli.
Mi-ar face plăcere.
De ce?
Acea fată are o coloană de fier.
De ce nu o inviți pe aici cândva?
O coloană de fier?
Este doar încăpățânată...
... și este insistentă dincolo de convingeri.
Așa este?
Și mă urmărește încă din clasa a 2-a.
Ei bine, o fată ca asta nu locuiește în vecinătatea oricui.
Norocul lor.
Citește asta.
Fără prejudicii.
De parcă aș vrea să știu mai multe despre Juli Baker.
Juli nu a fost la stația de autobuz în dimineața următoare.
Sau în următoarea dimineață.
A fost la ?coală, dar nu ai fi știut niciodată.
Micul Joe ? Și-a dat cu atât de mult machiaj...
Mi-am spus că ar trebui să fiu fericit
vreau să zic, nu asta mi-am dorit mereu?
Dar, încă mă simt prost pentru ea.
Aveam de gând să îi spun că îmi pare rău, dar după am crezut...
... că este ultimul lucru de care am nevoie.
Ca Juli Baker se gândească că îi lipsesc.
Acum văd de ce îți place să vii aici.
Te superi dacă îi explici mamei tale?
Îmi place să îmi văd tatăl desenând.
De fapt îmi place să îl aud vorbind în timp ce desenează..
Am învățat multe despre tata în acest mod.
Mi-a spus tot felul de lucruri...
... precum, când și-a luat prima slujbă de furnizor de fân și cum și-a dorit...
să termine colegiul.
Într-o zi m-a surprins.
Ce s-a întâmplat între tine și Bryce Loski?
Ce vrei să zici ? Nimic.
Bine.
Vina mea.
De ce te-ai gândit la asta?
Fără motiv.
Doar ca tu...
... vorbești tot timpul despre el.
Da?
Nu știu.
Cred că e ceva legat de ochii lui.
Sau poate zâmbetul său.
Dar ce crezi despre el?
- Ce? - Trebuie să te uiți la tot peisajul.
Ce înseamnă asta?
O pictură este mai mult decât suma părților sale.
O vacă de una singură este doar o vacă..
O pajiște de una singură este doar iarbă, flori.
Și soarele care trage cu ochiul printre copacii este doar o rază de lumină.
Dar dacă le pui pe toate la un loc...
... poate deveni magic.
Nu prea am înțeles ce vroia să spună până într-o după amiaza...
... când m-am urcat în platan.
Salvăm un zmeu.
Era un drum lung până sus, mai sus decât am fost vreodată.
Și cu cât mă urcam mai sus cu atât eram mai minunată de priveliște.
Am început să realizez cât de minunat miroase briză.
Precum razele de soare și iarba sălbatică.
Nu mă puteam oprii din a mirosi...
... și a-mi umple plămânii cu cel mai drăguț miros pe care l-am simțit vreodată.
Mi-ai găsit zmeul.
Bryce, ar trebui să vii până aici.
Este atât de minunat.
Nu pot. Mi-am scrântit...
Am iritații.
Din acel moment, acel loc a devenit locul meu preferat.
Puteam să stau acolo cu orele, privind lumea.
Uneori apusul era violet și roz.
Iar în alte zile, era portocaliu aprins.
... trimițând flăcări spre norii din orizont.
A fost în timpul unui apus pe care ideea tatălui meu...
... despre totul fiind mai minunat decât suma părților..
... s-a mutat din capul meu în inima mea.
Uneori mă duc acolo dis de dimineață să privesc răsăritul.
Într-o dimineață scriam note mintal...
... despre cum dungile de lumina au fost tăiate printre nori...
.. să îi pot spune tatălui meu...
... când am auzit un sunet jos.
Scuzați-mă.
Scuzați-mă. Nu puteți parca acolo. Este o stație de autobuz.
Hei, ce faci acolo sus?
Nu poți rămâne acolo, vom dărâma acest pom.
- Copacul? - Da. Vino jos.
- Cine ți-a zis ție să îl tai? - Proprietarul.
De ce?
Vrea să construiască o casă, iar acest copac îi stă în cale.
- Vino, fetițo, aveam treaba de făcut - Nu îl puteți tăia. Nu puteți.
Ascultă, fetițo, sunt cam atât de aproape să sun la poliție.
Ai intrat nepermis pe o proprietate privată și ai obstrucționat niște lucrări cu contract.
Ori coborî tu jos, ori te vom da noi jos.
Dai drumul. Dă-mă jos.
Nu voi coborî.
Bryce. Băieți, veniți aici cu mine.
Nu îl vor tăia dacă vom fi toți aici, sus.
Bryce, te rog, nu îi lăsa să facă asta.
Haideți, băieți.
Bryce, te rog. Nu trebuie să vii așa sus. Doar să fii aici.
Bryce, te rog. Te rog.
Ce s-a întâmplat după asta, a fost ca o ceață.
Părea că tot orașul era acolo.
Dar tot nu m-aș fi mișcat.
Apoi a apărut tata.
A vorbit cu un pompier să îl lase să urce până unde eram eu.
Drăguțo, este timpul să cobori.
Tati, te rog să nu îi lași să facă asta.
- Drăguțo... - Tati, uită-te.
Poți vedea totul. Poți vedea întreaga lume de aici.
Nicio priveliște nu este mai importantă ca siguranța fetei mele. Haide.
Nu pot.
Julianna, este timpul să te dai jos.
Te rog, tati.
Este timpul.
Și asta a fost.
Cred că am plâns două săptămâni.
Sigur, am fost la școală și am făcut tot cea ce am putut...
... dar nimic nu părea să conteze.
Juli?
Știi răspunsul?
Războiul Peloponnesian?
Sunt sigur că ăla este răspunsul la ceva...
... dar eu căutam aria unui romb.
Cumva, romburile și triunghiurile isoscele
... nu păreau așa importante.
Am mers cu bicicleta, să nu mai fiu nevoită să trec pe unde era acel pom...
... care părea a fi cel mai magnific platan.
Dar nu contează ce aș fi făcut, nu îmi puteam lua gândul de la el.
Ești bine?
Era doar un copac.
Nu, nu era doar un copac.
Nu vreau ca tu să uiți niciodată cum te-ai simțit când erai acolo.
Mulțumesc, tată.
A fost primul lucru pe care îl vedeam în fiecare dimineață...
... și ultimul care îl vedeam înainte să dorm.
Odată m-am putut uita la el fără să plâng...
Și am văzut mai mult decât un copac și ce a însemnat pentru mine să fiu acolo.
Am văzut ziua în care privirea mea asupra lucrurilor a început să se schimbe.
Și m-am întrebat: Încă mai simt aceleași lucruri pentru Bryce?
Nu am fost niciodată un mare fan al ouălor.
Vrea să zic, puteam să le iau sau puteam să le las acolo.
Asta până într-o zi în garajul lui Skyler Brown...
... când sentimentele mele față de ouă sau solidificat.
Hei, hei, hei. Băieți. Edna și-a găsit micul dejun.
Dacă o reptilă lipicioasă le găsește apetisante...
... atunci cu certitudine nu aveau loc în dieta mea.
Este așa de tare.
Nici nu trebuie să îl mai mestece. Gândește-te la tot timpul pe care-l salvezi.
Aș fi putut trăi toată viața fără să știu ca șerpii mănâncă ouă crude...
... dacă nu era pentru Lynetta.
Ea simțea ceva pentru Skyler Brown.
Cred că e scârbos.
El împreună cu frații lui Juli, Matt și Mark, au creat o formație.
Și Lynetta îi supraveghea la antrenamente.
Este așa de grațios.
Tu ce crezi, Bryce?
Da. Grațios.
Brycie, cum crezi că va digera asta?
- Acid din stomac? - Ți-ar place să crezi asta.
Stați, liniște toată lumea. A început.
S-a dus ușor.
Scârbos, scârbos, scârbos.
Stai. Nu ai văzut cea mai bună parte.
Scârbos.
Am încercat să mă comport normal, dar nu a ținut.
Am început să am coșmaruri.
Eram prins în interiorul unui ou uriaș...
... iar monstrul și-a deschis fălcile și a început să mă devoreze.
M-am trezit la timp.
Apoi adevăratul coșmar a început.
Bună, Bryce. Ți-am adus astea ție și familiei tale.
- Puii mei au făcut ouă. - Ce?
Îți amintești de Abby și Bonnie și Clyde și Dexter și Eunice și Florence?
- Cei de care m-am folosit la științe. - Cum aș putea să uit?
Era clasic Juli Baker.
A dominat total târgul.
Iar proiectul său plictisitor a fost doar despre privirea ouălor cum coace.
Eu aveam o acțiune în direct a eruperii unui vulcan...
... iar toată lumea era interesată de puii obosiții ai Juliei...
... care au ieșit din ouăle alea obosite.
Cred că va ieși și ultimul.
- Iese. - Iese.
Copii, veniți aici.
Dar, ea a câștigat. Eu am pierdut.
Nu am fost niciodată cel care să insiste.
Dar asta nu înseamnă că ar fi trebuit să mănânc ouăle ei groaznice.
Cred că a fost drăguț din partea Juliei să ne aducă acele ouă.
Nu îmi pasă. Tot cereale voi mânca mâine dimineață.
De unde nu știm că este vreun pui în aceste ouă?
Eram obișnuit să mănânc ouă proaspete când eram copil. Erau delicioase.
Da, este totul bine și frumos...
... dar dacă spargem un ou și iese un pui mort din el?
Au un cocoș ? Dacă nu au un cocoș, atunci ouăle nu pot fi fertilizate.
Iar dacă ar avea unul, am știi. Tot cartierul ar știi.
Poate au un de-cucu.
"De-cucu"?
Știi tu. Aparat pentru opritul sunetului "cucurigu".
Despre ce naibii vorbești?
Ca și cum ar oprii lătratul câinilor.
Bryce, de ce nu o întrebi pe Juli?
- Nu cred că ar fi... - Ce?
- Ți-e frică să vorbești cu ea? - Nu îmi este frica de ea.
Știu că așa ești tu, dar cum sunt eu?
- Bine. Vorbește cu ea și află. - Bryce.
Cum îți dai seama dacă este coco??
Ei bine, un cocoș este mai mare. Picioarele sunt mai lungi.
Și au acea chestie roșie care le crește pe cap.
- Și în jurul gâtului. - Nu ar trebui să fie greu să îți dai seama.
Dacă mă gândesc puțin, și păsările au chestiile alea roșii.
Doar că nu sunt așa de mari.
Expertiza lui Garrett în cocoși...
a fost piatra de temelii a planului nostru pentru a evita să luăm contact cu Juli.
Balanța ce a implicat spionarea prin curtea ei din spate.
Haide, haide.
Aici.
Nu pot vedea acele păsări stupide.
Trebuie să le scoatem din coteț.
Acela este un cocoș?
Nu, arată ca o pasăre.
Cum îți poți da seama?
Pur și simplu.
Înțelegeți ce vreau să zic? Expertiză.
Ce?
Juli.
Aici.
Așa, luați de aici.
- Luați de aici. - Da sunt toate păsări.
- Nu-i niciun coco?? - Ce am zis mai devreme?
Cum îți poți da seama?
- Ei bine, nu e niciunul țanțoș. - Aici, haide.
- Cocoș țanțoș? - Haideți.
- Ce tocmai zisesem? - Aici.
În plus, cu greu poți vedea la vreuna din ele chestia aia roșie.
- Ce vrei să faci? - Da. Sunt cu siguranță toate păsări.
Sunt numai păsări.
Sunt mândru de tine, Bryce.
Ți-ai înfrânt frica.
- Ai vorbit cu ea. - Da.
Nu a fost mare lucru.
Asta ți-a zis ea? Sunt numai păsări?
Da.
Este genială. Amândoi sunteți geniali... Bineînțeles că sunt toată păsări.
Cocoșul este tot o pasăre. Întrebarea este:
Este vreuna din ele coco? sau sunt toate găini?
Găini ? Cine a zis ceva de găini?
Apoi mi-am dat seama.
Garrett nu știa nimic despre păsări.
- Sunt cocoșii țanțoși? - Da, sunt.
Ce treabă are asta?
Sunt numai găini.
Lucrul important este ca ouăle sunt în regulă.
Totul este stabilit.
Nu și pentru mine.
Nu era nicio posibilitate ca eu să mănânc vreodată...
ceva ce ar avea legătură cu Juli Baker.
Nu le mănânc.
De ce nu?
Le-ai văzut grădina ? Este...
Nici măcar nu au iarba. Este doar noroi și resturi de la păsări.
Scârbos. Salmonela.
Este posibil ca ei să aibe salmonela?
- Probabil că nu. - De ce să ne asumăm riscul?
Ce vom face cu ouăle?
Le vom da înapoi.
- Le vom da înapoi ? Juliei? - Sigur.
Ai mai vorbit cu ea înainte, nu? Nu ai murit.
Ce am să îi spun?
Spune-i că nu mâncăm ouă.
Suntem alergici la ele sau ceva de genul.
Haide, folosește-ți creierul.
Nu mă simțeam bine să mint.
Chiar și cineva din clasa a 7-a ar știi că nu e posibil să fie toată familia alergică la ouă.
Dar nu am vrut nici să îi rănesc sentimentele.
Așa că mi-a rămas o singură variantă.
Și asta este încă o experiență aproape mortală...
.. în încercarea mea de a o evita pe Juli Baker.
Până săptămâna viitoare.
Bună, Bryce. Ți-am mai adus câteva ouă.
- Mersi. - I-a plăcut familiei tale prima serie?
Chiar trebuie să întrebi?
Minunat. Ne vedem la școală.
Cea ce am crezut că se va întâmpla doar o dată...
... a fost începutul unei vieți pline de minciuni, intrigi și înșelăciune.
În fiecare dimineață, mă uitam după Juli...
... că dacă ar veni să pot deschide înainte să bată ea la u?ă
Mersi.
Apoi aruncam ouăle înainte să își dea seama careva.
De ce ? De ce nu puteam să mă opun?
De ce nu puteam să zic:
"Nu mersi. Nu le vreau. Nu am nevoie de ele. Dă-le șarpelui"?
Chiar îmi era frică să nu îi rănesc sentimentele...
... sau îmi era frică de ea?
Acum, trebuie să fii sigur că...
Când Dl Brubeck mi-a sugerat prima dată să clocesc ouă pentru proiectul de la științe.
Nu am fost prea emoționată.
Asta, până am văzut primul semn de viață.
Acela este?
Acela este embrionul.
- Arată ca un bob de fasole - Chiar arată.
Să le verificăm și pe celelalte.
Dintr-o dată s-a simțit real.
Toate ouăle au luat viață.
Erau precum niște bobi? e de fasole aflate în interiorul fiecărui ou.
În ziua târgului, toate cele șase ouă au clocit.
Care erau șansele?
În acest an premiul îi revine lui Juli Baker...
... pentru minunatul ei proiect:
"O Pasăre s-a Născut."
Am ocupat prima poziție.
Asta a fost marfă, dar cea ce era important erau puii.
Aici. Luați de aici.
Mama nu a fost prea fericită de creșterea noastră de păsări.
Dar am implorat-o.
I-am zis că voi avea grijă de totul. Și așa am făcut.
Unde este Clyde?
Clyde?
Hei, Clyde. Ce s-a întâmplat?
Ești bine ? Nu îți este foame?
Haide. Vino aici. Ce s-a întâmplat, puiule?
Vino aici.
Hei, nu ești Clyde. Ești Clydette.
Mama!
După cum să adeverit, găinile au făcut mai multe ouă decât aș fi putut mânca.
La început am încercat să ținem pasul...
dar după o lună de fierbere și prăjire...
... precum în filmul "The Blob", am fost depășiți de numărul ouălor.
Apoi a apărut o oportunitate sub forma, Doamnei Steuby.
Bună, dragă.
Dacă ai ceva ouă în plus, mi-aș dori să le cumpăr de la tine.
- Serios? - Cu siguranță.
Și se întâmpla să știu că și Dna Helms ar vrea să cumpere.
- Minunat. - Nu-i nimic mai bun ca ouăle proaspete.
- Mersi, Dna Steuby. - Poți paria, dragă. Pa.
Problema supraproducției de ouă să rezolvat între Dna Steuby și Dna Helms,
Apoi am realizat că și Dna Loski merita ouă.
Dar nu am crezut că ar fi corect să îi cer bani ei.
A fost o vecină foarte bună, împrumutându-ne provizii când am avut nevoie...
a dus-o pe mama cu mașina când mașina noastră nu mai mergea...
... măcar atât puteam face pentru ea.
Dacă s-ar fi întâmplat să dau de Bryce, nu ar fi fost un capăt de drum.
Bună, Bryce.
A treia oară când am adus ouă Doamnei Loskis...
am realizat că Bryce mă aștepta.
Așteptând să deschidă ușa și să zică: "Mersi, Juli. Ne vedem la școală."
Iar în schimb, aveam câteva momente singură...
... cu cei mai orbitori ochi din lume.
Mersi, Juli. Ne vedem la școală.
A fost o afacere.
Până în ziua în care nu a mai fost.
S-a întâmplat la 2 săptămâni după ce platanul a fost tăiat...
începusem să mă simt din nou normală.
Bună, Juli. Chiar la timp.
Da, ei bine, nici ploaia nici lapoviță.
- Ce? - Știi tu, chestia cu poștașul?
Aaa, da.
Deci, vei începe să iei din nou autobuzul?
Nu știu. Nu am mai fost pe acolo de la...
Nu mai arată așa rău. A fost totul curățat.
Ar fi bine să mă pregătesc pentru școală.
Presupun că te voi revedea acolo.
Pa.
Poate că Bryce avea dreptate.
Poate că era timpul să încep să iau din nou autobuzul.
Până la urmă, nu mi-a zis el că ar vrea să vin?
Să fie din cauză că Bryce Loski chiar îmi simte lipsa?
Juli ? Ce mai faci pe aici?
Mă gândeam.
E ziua de colectare. Cutiile sunt în față.
Știu. Ai nevoie de ajutor?
Nu. Poate mai târziu..
Alea sunt ouăle mele?
Da, mi-au scăpat.
Nu s-au spart.
De ce le arunci?
Nu le vrei?
Nu a fost vina mea. Tatăl meu nu a crezut că merită să riște.
Să riște ? Ce risc?
Infecție cu Salmonelă.
Poftim ? Îi este frică să fie otrăvit?
Juli, uită-te la curtea ta, este un dezastru.
E acoperită de găinaț.
Nu e adevărat. Fac curat după găinile mele în fiecare zi.
Nu am vrut să te jignim.
Întotdeauna le-ai aruncat?
Dna. Steuby și Dl. Helms mă plătesc pentru ouăle mele.
- Da? - Cu 60 de cenți pe duzină.
Nu știam.
Cum ai putut?
Îmi pare rău.
Nu, nu îți pare.
Nu mi-a luat mult timp să îmi dau seama...
... că am schimbat vechile probleme pe care le aveam cu Julie Baker...
... cu altele noi.
De fapt era mai rău să fie supărată pe mine decât să mă enerveze.
Felul în care mă ignora îmi amintea în mod constant...
... că fusesem un netrebnic.
Odată am venit acasă de la baschet cu Garrett...
... și lucrurile au luat o întorsătură ciudată.
Nu fii timidă, haide, nu le faci niciun rău.
- Așa? - Da, așa.
Bunicul meu.
De când îl știam purtase papuci de casă. De unde luase Ghetele alea?
Nu mă puteam abține să nu-i privesc.
Și cu cât mă uitam mai mult, cu atât mă înfuriam mai tare.
Bunicul meu vorbise cu Juli într-o oră mai mult...
... decât vorbise cu mine tot timpul în care locuise cu noi.
Eram destul de sigur că nu-l văzusem râzând niciodată.
Și ce treabă avea el cu Juli Baker?
Bună, bunicule.
Juli mi-a povestit despre ouă.
Știi, Bryce...
... caracterul unei persoane se formează la o vârstă fragedă.
Nu mi-ar plăcea să te strici atât de rău încât să nu-ți mai poți reveni.
Domnule?
E vorba de cinste, fiule.
Câteodată e mai greu la început...
... dar te poate scuti de multă durere de-a lungul drumul pe care îl ai de parcurs.
Când era vorba de purtat pică, Juli Baker era cu adevărat impresionantă.
Toată săptămâna am încercat să mă apropii de ea la școală.
Întotdeauna găsea o cale să mă evite.
Și oricând era la ea în curte, bunicul meu era cu ea.
În sfârșit, într-o Sâmbătă, am avut ocazia.
Bunicul meu plecase în oraș ca să cumpere niște Ben Gay.
Cred că începuse să se resimtă de la munca în curte.
Arată foarte bine.
Mulțumesc, Chet a făcut treaba în mare parte.
Îmi pare rău pentru ce am făcut.
Nu înțeleg, Bryce, de ce nu mi-ai spus pur și simplu?
Nu știu, era prostesc.
Și nu ar fi trebuit să spun nimic nici despre curtea ta.
Nu a fost drept.
Poate că tot răul e spre bine.
Am învățat atât de multe de la Chet, este uimitor.
Ești norocos.
Eu nu mai am bunici.
Îmi pare rău pentru el.
Îi este dor de bunica ta.
Poți să îl crezi ? Îmi spune că îi amintesc de ea.
- Poftim? - Știu, asta a spus.
Dar a spus-o într-un mod frumos. Ceva legat de spiritul ei.
Da.
Păi...
Baftă cu iarba. Sunt sigur că va ieși minunat.
Mulțumesc.
Cred că ne mai vedem.
Cred că da.
În timp ce felul în care Juli mi-a acceptat scuzele nu a fost așa cum mi-am imaginat că va fi
... cel puțin lăsasem în urma tărășenia cu ouăle.
Era prima oară după multe luni când mă putea bucura cu adevărat de Bonanza.
Unde te duci și de ce ești îmbrăcată așa?
La Skyler.
Matt și Mark aduc echipamentul și vor înregistra un demo.
Demo ? De parcă ar ști cum să facă un demo.
- Nici măcar nu-i cunoști. - Nu e nevoie. Cunosc genul.
- Nu știi nimic. - Nu-mi vorbi așa.
- O să mă întorc târziu. - Să fii acasă până la 11.
Da, totul revenise la normal.
Fetița aia te muncește prea mult?
Pe fetița aia o cheamă Juli. Și nu, nu mă muncește deloc.
Ai devenit cam afectuos cu ea, nu-i așa?
Steven.
Nu, Patsy. Vreau să știu de unde are tatăl tău energia...
... să fie prieten cu o necunoscută...
... când nu vrea să joace baseball cu propriul său nepot.
- E în regulă, tată. - Nu, nu e în regulă.
Juli îi amintește de bunica.
De Renee?
E ridicol.
Știi de ce familia Bakers nu și-a reparat curtea?
Fiindcă el e prea ocupat cu cărțile de colorat.
Dacă ai avea un frate cu handicap mintal ce ai face?
Ce naiba are asta de-a face cu toate?
Tatăl Juliei are un frate retardat.
Și ce dacă ? Nu e grădinar, nu?
- Steven.
Era o glumă.
Și alți oameni au probleme...
... și reușesc să își spele rufele murdare în familie.
Nu știu unde e mândria lor de proprietari.
Casa aia nu e a lor.
Proprietarul ar trebui să o întrețină.
Dl. Baker strânge fiecare bănuț pe care îl câștigă pentru a își îngriji fratele.
Nu au ajutor de la stat sau ceva de genul ăsta?
Poate că s-au gândit că un spital privat ar fi mai potrivit pentru el.
Oricum ar fi, nu e vina noastră că familia lor are probleme cromozomiale.
Nu are nimic de a face cu cromozomii.
Când unchiul lui Juli s-a născut, avea cordonul ombilical înfășurat în jurul gâtului.
Dacă ar fi avut destul oxigen, ar fi fost un bebeluș sănătos tun, la fel ca fiul tău.
La naiba, Chet.
- Patsy ? Patsy? - Lasă-mă în pace!
Îmi pare rău.
De ce e mama așa de supărată?
Pentru că...
... Dar, pentru numele lui Dumnezeu...
... mama ta ar putea fi în locul Doamnei. Baker.
Și fratele ei ai avut cordonul ombilical înfășurat în jurul gâtului?
Tu l-ai avut.
Din fericire, doctorul a avut grijă și ai scăpat cu bine...
... dar putea foarte ușor să fie viceversa.
- Vrei să facem plimbare?
Sunt de părere că te ajută să îți limpezești mintea.
Ce ar fi făcut cu mine?
Nu te poți lega de ceea ce ar fi fost, Bryce.
După felul în care tatăl meu vorbea, se părea că o să mă bage în spitalul de nebuni.
Nu, nu e cinstit.
Nu îl poți condamna pentru ceva ce nu a făcut.
Aici era copacul, nu-i așa?
Da.
Trebuie să fi fost o priveliște spectaculoasă.
E o fată pe cinste.
Unele poartă pantofi cu toc...
... altele își învelesc trupul cu mătase...
... altele își rujează buzele.
Dar din când în când...
... găsești și câte-o rază de curcubeu.
Și când o găsești...
... nimic nu se va mai compara cu ea.
Pantofi cu toc, ruj, rază de curcubeu?
Ce naiba însemnau toate astea?
Juli Baker îmi păruse întotdeauna o fată simplă.
Până acum.
Și felul în care vorbise despre cum se simțise acolo sus în copac...
... să fie țintuită deasupra pământului, răscolită de vânt.
Cine vorbește așa în gimnaziu?
Un sentiment ciudat pusese stăpânire pe stomacul meu...
... și nu îmi plăcea.
Alunecam omule..
Și era timpul să mă adun.
Nu fusesem niciodată stânjenită de felul în care trăiam înainte.
Și niciodată nu mă gândisem la bani.
Știam că nu suntem bogați, dar știam că nu ducem lipsă de nimic.
Asta până în momentul în care Bryce Loski a numit casă noastră un dezastru total.
Trebuia să fac ceva, și știam exact ce..
- Cânți foarte frumos. - Da.
O să înregistrăm în garajul lui Skyler.
Ce proiect minunat.
Vorbind de proiecte mă gândeam că ar fi minunat să reparăm curtea.
- Poftim? - Cât ar putea să coste iarba?
Aș putea să cresc iarbă pe peluză, poate și niște flori.
Poate aș putea să fac și un gard.
Scumpo, asta ar fi o transformare majoră.
- Aș putea plăti cu banii mei de pe ouă. - Nu. Ăia sunt banii tăi.
Proprietarul ar trebui să se ocupe de toate astea.
Dar nu se ocupă. Și noi trăim aici.
Și arată așa de rău.
Jules.
Ce s-a întâmplat?
Nimic, tată.
E în regulă, draga mea.
Ne poți spune.
Cei din familia Loski mi-au aruncat ouăle fiindcă le e frică să nu se infecteze cu salmonelă.
Deoarece curtea noastră e un dezastru.
A spus Patsy asta?
Nu. Bryce.
Dar trebuie să fi fost o discuție de familie.
Unui băiat nu-i vin asemenea idei de unul singur.
- Cui îi pasă ce cred ei? - Da, cui îi pasă?
- Mie îmi pasă. Trina.
Hai să nu ne certăm din cauza asta.
Nu, m-am săturat să trăiesc așa, Richard.
M-am săturat de slujbe cu jumătate de normă doar ca să avem ce pune pe masă.
M-am săturat să împing scaunul în mașina de spălat...
... doar ca să țin ușa închisă.
M-am săturat să împrumut aspiratorul Doamnei Steuby...
... de fiecare dată când al nostru se strică.
Cred că asta e viața pe care mi-am dorit-o pentru noi?
Câteodată trebuie să te sacrifici ca să faci ceea ce e corect.
Întotdeauna sfârșim prin a fi de acord că Devonhurst e locul potrivit pentru Daniel.
Poate că ar trebui să ne gândim la ce e bine pentru noi.
Fiica noastră suferă fiindcă nu ne reparăm curtea.
Nu e curtea noastră.
Cum poți spune una ca asta Richard?
Locuim aici de 12 ani...
... și de 12 ani spunem că e doar temporar, dar nu e.
Asta e casa noastră.
E greșit să vrei să trăiești undeva într-un loc de care poți fi mândru?
Să ai bani să îți trimiți copiii la colegiu?
Poate că e timpul să luăm în considerare ajutorul de la stat.
Nu îl mutăm pe fratele meu.
E mai important decât copiii tăi?
- Tată! - Cum îndrăznești!
Încetează, tată ! Te rog, încetează.
Îmi pare rău, Julianna, nu e vina ta.
O să rezolvăm asta, îți promit.
A fost prima dată când mi-am auzit părinții certându-se cu adevărat.
Îmi pare rău pentru astă seară.
În seara aia au venit pe rând la mine în cameră.
Tata vorbea despre fratele lui și cât de mult îl iubește...
... și că le promisese părinților săi că va avea mereu grijă de el.
Mama mi-a vorbit despre cât de mult își iubea tatăl...
... pentru rezistența și inima lui bună.
Când m-a sărutat de noapte bună...
... mi-a șoptit că eu eram cea mai mare bucurie a ei.
Îmi părea rău pentru tatăl meu.
Îmi părea rău pentru mama mea.
Dar, ceea ce era mai important, mă simțeam norocoasă că erau ai mei.
Doream să cred că motivul pentru care începusem să lucrez curtea...
... nu avea nimic de-a face cu ce credea Bryce. Doream să fac casa să arate mai bine.
Și după ce făcuse cu ouăle de ce mi-ar mai fi păsat ce credea el?
Dar îmi pasă.
Ai de gând să tai asta sau vrei să o ciopârțești?
Bună. Sunt Chet Duncan, bunicul lui Bryce.
Îmi pare rău că mi-a luat atâta timp până să vin aici și să mă prezint.
Mă bucur să vă cunosc.
Ai de gândi să le tai la aceiași mărime?
Da, așa mă gândeam, dar nu sunt sigură.
Crezi că ar arăta mai bine dacă le-aș scoate?
Sunt arbuști Hicksii. O să fie ușor de tăiat.
Ascultă, Domnule Duncan.
Spune-mi Chet.
Chet.
Dacă ești aici din cauză că ți-a spus Bryce...
... atunci nu am nevoie de ajutorul tău.
Am citit despre tine în ziar.
Renee ar fi stat în copacul ăla cu tine.
Ar fi stat acolo toată noaptea.
Renee?
Soția mea.
Îmi amintești foarte mult de ea.
Am muncit în curte săptămâni întregi.
Și în tot timpul în care am muncit, am vorbit.
- Chiar acolo? - Perfect, da.
Dorea să știe mai multe despre platan.
Știa exact ce însemna...
... întregul care era mai mare decât suma părților.
Spunea că și cu oamenii era la fel...
... dar câteodată la oameni întregul poate fi mai puțin.
Am crezut că era destul de interesant.
Am început să mă uit la colegii din clasele primare...
... încercam să îmi dau seama dacă sunt mai mult sau mai puțin decât suma părților lor.
Chet avea dreptate. Mulți dintre ei erau mai puțin.
Dintre toți colegii mei de clasă singurul pe care nu-l puteam clasifica era Bryce.
Până de curând aș fi spus cu siguranță că e...
... mult mai mare decât suma părților lui.
Dar acum nu mai eram așa de sigură.
Arată bine, Juli. Ai făcut o treabă bună.
Mulțumesc. Mai mult a lucrat Chet la ea.
Îmi pare rău pentru ce am făcut.
Nu înțeleg, Bryce.
De ce nu mi-ai spus, pur și simplu?
Chiar îi părea rău?
Sau spunea asta ca să se simtă mai bine?
Atunci m-am gândit că poate vreau ca el să fie mai mult decât suma părților lui.
Dar uitându-mă în ochii lui...
... acei ochi strălucitori...
... pentru prima dată...
... eram destul de sigură că Bryce Loski era mai puțin.
O să invităm familia Bakers la cină.
- Poftim? - Nu știu ce să zic, Mamă.
Cred că e o idee minunată.
Patsy, la ce ne-ar folosi asta?
Trina Baker e o persoană cumsecade.
- Iar Matt și Mark sunt cu adevărat grozavi. - Urăsc grozăvia.
Ar fi trebuit să facem asta cu ani în urmă.
Da, dar nu am făcut-o. Și acum nu putem...
Nu ar fi indicat.
Ba o să îi invităm la cină.
Dacă asta are legătură cu ce am spus aseară îmi pare rău, bine?
Dar faptul că îi chemi la cină nu o să compenseze pentru fratele lui.
O să fie o cină elegantă.
Și mă aștept ca toată lumea să se îmbrace corespunzător.
Doamne, nu putem face doar un grătar?
O să fie o cină elegantă.
Împușcați-mă acum.
Ai grijă ce-ți dorești.
Asta era.
O cină elegantă cu Juli Baker urma în viitorul meu apropiat.
Și asta mi-a făcut întâlnirile întâmplătoare de la școală cu Juli tot mai stânjenitoare.
M-am trezit holbându-mă la ea în clasă.
La felul în care părul îi cădea peste umeri...
... arăta exact ca în poza din ziar.
Dana Tressler m-a prins holbându-mă.
Dacă nu făceam ceva repede, zvonul s-ar fi răspândit ca un incendiu.
Era o albină în părul ei.
Vezi, uite-o.
Nu e nicio albină.
A zburat pe fereastră.
M-am convins că evitasem un glonț.
Trebuia să mi-o scot pe Juli din minte.
Să mă concentrez la lucrurile importante cum ar fi școala.
Slăbiciunea mea mă enerva.
Am nevoie de ascuțitoarea ta.
- Tu nu știi să bați la ușă înainte să intri? - Ce ai acolo ? Revistele Playboy ale lui tata?
Nu te privește.
- Salut-o pe Miss Octombrie din partea mea. - Ieși afară.
- Sau ar trebui să spun că o "saluți" tu? - Ești dezgustătoare.
Alt dezastru evitat.
Viața mea devenise un câmp minat.
- Salut omule. - Salut.
Ce e asta?
Nu e ceea ce crezi.
Bine, e ceea ce crezi dar îți pot explica.
Bine, îți pot explica ? Putem vorbi despre asta mai târziu?
Cum spui tu.
Trebuia să vorbesc cu cineva.
De ce nu cu Garrett ? Poate că el m-ar putea ajuta să-mi revin.
Garrett era surprinzător de sensibil când era vorba de problemele sentimentale.
Te-ai țicnit complet ? Juli Baker. O urăști.
Asta e ciudat, nu cred că o urăsc. Nu pot să mi-o scot din minte.
- Ai încurcat-o rău de tot, omule. - Bine, ce să fac?
Trebuie să te oprești cât încă mai ai ocazia. Astea nu sunt sentimente în adevăratul sens al cuvântului.
- Nu sunt? - Te simți vinovat pentru tărășenia cu oul.
Da și i-am insultat curtea.
Exact. Bineînțeles, locul ăla e o magherniță oricum.
Tatăl ei mai are un frate retardat și toți banii se duc pe întrajutorarea lui.
Un retardat ? La naiba, asta ar trebui să îți dea o idee.
- Despre cine? - Despre Juli.
Ce vrei să spui?
Așchia nu sare departe de trunchi, prietene.
Nu mi-a venit să cred. Îmi venea să țip la el.
Să îi spun că nu o știa pe Juli cum o știam eu.
Dar tot ce am reușit să îi spun a fost:
- Bine. - Da.
Bine. Vorbim mai târziu.
Trebuia să mă duc la Garrett după ore...
... dar nu puteam sta în preajma lui.
Întrecuse măsura.
Și pe lângă el și tatăl meu întrecuse măsura.
Nu-mi păsa ce credeau ei.
Îmi plăcea de Juli Baker.
Diminețile de Duminică sunt liniștite în casa noastră.
Tatăl meu doarme mai mult.
Mama mea nu prepara micul dejun.
Dacă frații meu au stat până seara târziu să cânte cu formația lor...
... nici nu le simți prezența până după-amiaza.
Dar Duminica asta m-am trezit simțindu-mă ciudat.
Trebuia să fac ceva să îmi limpezesc sentimentele confuze pe care le aveam pentru Bryce...
... care începeau să își facă din nou loc în sufletul meu.
Chiar ai făcut-o, nu-i așa?
- Sunt mândru de tine. - Mulțumesc tată.
- Unde te duci? - Să îl văd pe Daniel. E ziua lui.
Vreau să vin cu tine.
Bine, scumpo, bucură-te de dimineața asta, stai cu mama ta.
Nu, tată. Vreau să vin.
Draga mea, ascultă.
Câteodată, cu Daniel...
Vin, tată.
Bine.
Mai bine i-am lăsa un bilet mamei tale.
În toți anii ăștia nu l-am vizitat niciodată pe unchiul Daniel.
Nu știu de ce. Era ceva ce doar tatăl meu făcea de unul singur.
Nu ne-am spus multe în drum spre Devonhurst, dar nu-mi pasă.
Îmi plăcea să fiu cu tatăl meu.
Oarecum tăcerea părea să ne apropie într-un fel în care vorbele nu ar fi reușit niciodată să o facă.
Rezidenții muncesc pământul, e parte a terapiei lor.
Îți ia ceva timp să te obișnuiești cu asta. Sunt oameni buni, totuși.
Daniel?
Daniel.
Richard ! Ești aici!
Richard pentru ziua mea.
Cine ? Richard, cine ? Cine?
Daniel, Daniel, ea e Julianna. E fetița mea.
Nepoțica ta.
Julianna.
- Julianna. - La mulți ani, unchiule Daniel.
Richard. E ziua mea.
Am pozele tale, Julianna.
Avem un cadou pentru tine.
Un puzzle, Richard?
Nu e doar un puzzle.
Un puzzle și o...
... mori?că.
O mori?că! Mulțumesc, Richard.
Da.
Portocaliu. Afară ? Afară, Richard?
Vrei să ieșim afară? În regulă, o să mergem la "McEIliot".
- O să mergem acolo să mâncăm o înghețată. - Înghețată!
Nu, nu putem.
Lui Daniel nu-i place înghețata.
- Îmi place înghețata, Richard. - Glumesc.
- Știu că îți place înghețata.
Îți place înghețata. În regulă, haide.
- Poftim, ai luat-o?
Poftim.
E ziua mea.
Acadea. E ziua mea.
Îți place?
- În regulă, Daniel. Bine, așteaptă.. - Înghețată.
- Înghețata mea! - E în regulă. Daniel.
Daniel!
Daniel ! Las-o, îți aduc alta..
Înghețată pe podea...
Îi aduci tu altă înghe?ată?
- Da. - Am nevoie de înghețată, Richard!
E ziua mea, Richard.
Înghețată, Richard!
Încetează!
- Am nevoie de ea! - Încetează!
- Poftim. - Înghețată!
- Richard! - Bine, îți mai aduc înghețată..
Înghețată pentru ziua mea. E bună, Richard.
Îmi pare așa de rău. Nu am mai făcut așa ceva până acum...
De multe ori îl aud pe tatăl meu spunând cât de dificilă a fost viața pentru Daniel.
Dar nu înțelesesem cu adevărat până în momentul ăsta.
- Așa, poftim. - Portocaliu.
La întoarcere Daniel s-a purtat ca și cum nimic nu se întâmplase.
Pe partea cealaltă.
Pe drumul spre casă tata mi-a spus că Daniel...
... locuia cu el și cu mama înainte să mă nasc eu.
Dar după o vreme a devenit prea dificil.
Când am ajuns acasă totul părea la fel.
Dar nu era.
Înainte de ziua de azi Daniel fusese mereu doar un nume pentru mine.
Acum făcea parte din familie.
- Bună. - Bună.
Cum a fost?
Sunt bucuroasă că m-am dus.
Și eu sunt bucuroasă că te-ai dus.
Trina, e Duminică. de ce speli podeaua?
Patty Loski ne-a invitat la cină Vineri seara.
Nu ar trebui să își măture podeaua?
Sau ne-a rugat să i-o împrumutăm pe a noastră?
Energie negativă.
- Ne-ai invitat pe toți? Da.
Chiar și pe prietenul nostru, Sal Monella?
Richard.
De ce, după toți acești ani?
A spus că s-a simțit foarte rău că nu ne-a invitat înainte...
... și se pare că vor să ne cunoască mai bine.
Și vrei să mergem?
Ea a insistat.
Și cred că ar fi drăguț din partea noastră.
În regulă.
O să mergem.
Nu eram prea încântată de cină la familia Loski...
... dar am văzut că însemna mult pentru mama mea.
La școală, în ziua următoare nu m-am putut concentra.
Gândurile mele erau la Daniel.
Mă întrebam prin câte au trecut bunicii mei cu un fiu ca el...
... la un moment dat am fost trezită la realitate.
- Bryce Loski te place. - Poftim?
E îndrăgostit lulea de tine.
Ce tot vorbești acolo? Bryce Loski nu e îndrăgostit de mine.
Serios? În ora de biologie l-am surprins când se holba la tine.
A spus că aveai o albină în păr.
Nu cumva asta e cea mai jalnică scuză?
Poate că a fost o albină.
Singura albină pe care o atragi este B-R-Y-C-E.
Îți spun eu, băiatul ăsta e rătăcit în ținutul iubirii.
- Haide. - Unde?
L-am văzut când s-a furișat cu Garret. Haide..
Te-ai țicnit de-a binelea? Juli Baker. O urăști.
Tocmai asta e ciudat. Nu cred că o urăsc.
Nu pot să mi-o scot din minte.
Ai încurcat-o, omule. Ce să fac?
Trebuie să treci peste asta cât încă mai poți.
- Nu sunt sentimente în adevăratul sens al cuvântului. - Nu sunt?
Te simți vinovat din cauza tărășeniei cu oul.
Da și i-am insultat curtea.
Exact. Locul ăla oricum e o magherniță.
Tatăl ei are un frate retardat și toți banii se duc pe întrajutorarea lui.
Un retardat? Asta ar trebui să îți dea de gândit.
Despre cine? Despre Juli.
Ce vrei să spui?
Așchia nu sare departe de trunchi, prietene.
- Da, așa e. - Da.
Vorbim mai târziu.
Bine.
Îmi pare rău, am crezut...
E în regulă, sunt bine.
Și eram bine.
Fiindcă acum confuzia mea dispăruse.
Eram sigură că nu îmi mai plăcea de Bryce Loski.
Mamă, încerci îi faci pe cei din familia Bakers să se simtă lipsiți de valoare?
Vreau să fiu drăguță.
- Și de ce nu te-ai îmbrăcat? - Mă duc.
Am vrut să arăt bine pentru Juli.
Dar nu am vrut să o fac să creadă că arătam bine pentru ea.
Mergeam pe o gheață subțire.
Foarte subțire.
Bryce, au venit ! Coboară!
Vin!
Intrați.
Intrați, intrați!
Mă bucur că ați putut să veniți. Lynetta, Steven, au sosit oaspeții.
- Vin! - Ce e asta ? Plăcintă de casă?
Da, e plăcintă cu nuci, și prăjitură cu afine și brânză.
Să le ducem în bucătărie.
- Bună. - Arată bine.
- El e tatăl meu.. - Bună, sunt Lynetta.
- Bună, mă bucur să te cunosc în sfârșit. - Și eu mă bucur să vă cunosc.
- Băieții mei îmi spun că... - Salut, uriașule!
Bună, Steven, ce mai faci?
Ar fi trebuit să facem asta cu mult timp în urmă, intrați.
E un loc grozav.
Da, e în regulă. Haideți să vă arăt camera mea.
Trebuie să asculți cântecul ăsta nou pe care l-a scris.
E foarte bun.
Bună.
Arăți superb.
V-am auzit, pe tine și pe Garrett cum râdeați de unchiul meu în bibliotecă.
Și nu vreau să mai vorbesc cu tine.
Nu acum, niciodată.
Și spun că poți. Dar pentru ceea ce propui..
... ar fi necesar un perpetuum mobile și nu e posibil.
Dacă ai avea doi poli opuși încărcați de un conductor neutru...
Perpetuum mobile?
Pe când mă sufocam ei vorbeau de perpetuum mobile.
Și de unde știa Juli despre toate astea?
Haideți, toată lumea, cina este gata. Lynetta!
Cina!
Juli, pot să vorbesc cu tine?
Îmi pare rău de ceea ce a spus Garrett, știu, ai dreptate.
Știai că a spus ceva urât?
Da, am vrut să îl pocnesc.
Dar eram în bibliotecă.
Așa că, ai preferat să fii de acord cu el și ai râs.
Da.
Atunci ești un laș.
A trebuit să stau în fata Juliei pe toată durata cinei.
Tata avea dreptate.
Ar fi trebuit să facem un grătar.
Vreau doar să spun cât e de minunat faptul că luați cina cu noi.
Să fie prima din multele ce vor urma.
A intrat unde nu trebuia.
Nu putem fi mai fericiți.
Suntem așa de încântați că suntem aici.
Juli, ai făcut o treabă foarte bună cu curtea.
Mulțumesc, Chet mi-a fost de mare ajutor.
Da, știu.
Trebuie să îmi spui secretul tău. Eu nu reușesc să îl conving să facă nimic pe aici.
- Steven. - Glumesc.
Vă spun eu, cartierul începe să prindă viață.
Casa aia nouă prinde formă.
Care din ele?
Știi, aia unde au tăiat copacul ăla mare și urât.
Am vrut să spun că multora le plăcea copacul ăla, dar mie nu-mi plăcea.
Nu am vrut să intru în contradicții cu tata.
Unii vedeau în copacul ăla bijuteria cartierului.
Da, bine, nu mai există bun gust.
Așadar, Matt, Mark, Mark, Matt...
Voi o să absolviți în curând, nu?
Da, slavă domnului.
Nu vă place liceul?
- Glumiți? - Nu.
Liceul a fost cea mai bună perioadă a vieții mele.
- Nu și pentru noi.. - Da, ne-am cam săturat de el.
Nici nu se pune problema de colegiu, nu?
Nu, e o posibilitate.
De fapt au fost admiși...
... în câteva locuri deja. - Da, așa este.
Serios?
Atunci e bine.
Dar mai întâi am vrea să ne continuăm cariera în muzică.
- Serios? - Sunt foarte talentați.
Formația lor e cea mai bună.
Au făcut câteva demo-uri și sunt grozavi.
Mulțumesc, Lyn.
Când l-am întâlnit pentru prima oară pe Steven, cânta într-o formație.
Ai cântat într-o formație?
Era un saxofonist extraordinar.
- Grozav, mai cânți? - Eu...
Păi dacă vrei, poți să cânți și cu noi câteodată.
Voi...
Nu, adică...
Nu mai e de mine.
Ați cântat vreodată în fața unui public?
De multe ori.
Cu cât Matt și Mark vorbeau mai mult despre cariera lor muzicală...
... la fel de tăcut devenea și tatăl meu.
Încerca să mai schițeze un zâmbet din când în când...
... dar în interior părea cu adevărat trist.
Dar părinții mei nu l-au plăcut la început.
Republicanii s-au opus cu vehemență noii legi.
Restul serii a fost destul de dureros.
Dar cu toate astea, Juli nu mi-a spus o vorbă.
Nici măcar nu s-a uitat la mine.
Până când se pregătea să plece.
Îmi pare rău că am fost furioasă când am venit.
Cred că toată lumea s-a simțit bine.
Frumos din partea mamei tale că ne-a invitat.
Ne mai vedem.
Scuzele ei au înrăutățit lucrurile.
- Așteaptă-mă. Știam că nu fusesem iertat.
De parcă nu eram destul de important încât să îmi poarte pică.
Cred că formează o familie încântătoare.
Băieții nu sunt așa cum mă așteptam.
Credeam că sunt drăguți.
- Golani. - Poftim?
Cum crezi că își permit echipamentul pentru înregistrări?
Steven, te rog. Nu îi poți acuza în halul ăsta.
Nu fii așa naivă, Patsy.
Știi cât costă înregistrarea unui demo?
Probabil că fură capace, pentru D-zeu.
Ești un dobitoc.
Ce e cu tine?
Du-te dracului.
Să nu-mi vorbești mie așa.
Steven, oprește-te!
Nimeni nu-mi vorbește așa...
... în propria mea casă! Oprește-te!
Îmi văzusem tatăl mânios și înainte, dar acum era diferit.
În timp ce stăteam în pat în seara aceea...
... Mă gândeam că tatăl meu întotdeauna îi privea de sus pe cei din familia Bakers.
Și cum îi făcea gunoaie și făcea haz pe seama tablourilor Doamnei Baker.
Dar acum mi-am dat seama că era supărat pe el însuși.
Dar de ce?
Juli mă făcuse laș.
Oare și tata era laș?
Nu știam.
Ce mai conta?
Juli Baker nu mai exista pentru mine.
Sau mai bine zis...
... eu nu mai existam pentru ea.
În timp ce mă îmbrăcam pentru cină la familia Loski...
... M-am trezind holbându-mă la tabloul dăruit de tatăl meu...
... și m-am înfuriat din nou.
Bryce nu-mi fusese niciodată prieten.
Nu mi-a ținut partea când a venit vorba de pom..
... mi-a aruncat ouăle...
... și a râs de mine pe seama unchiului meu.
Când mama mi-a spus că e timpul să mergem...
Juli, să mergem, am întârziat!
Intenționam să îi spun că nu am de gând să merg cu ei.
Te rog ține astea. Trebuie să mai văd încă odată cum îmi stă părul.
- Îți stă perfect. - Serios?
Dar era așa de fericită...
... și muncise așa de mult să facă plăcintele încât n-am putut.
Doamne, ce dezastru!
Bine. Tu ține-l pe ăsta și tu pe ăsta.
- Nu vreau să îl țin. - Nu e nevoie să îl ții.
Să mergem, băieți.
Dar asta nu însemna că trebuia să fiu drăguță cu Bryce.
Și nu vreau să mai vorbesc cu tine.
Nu acum, niciodată.
Mă simțeam bine știind că îl am sub tocul de la pantof.
Mă simțeam puternică, aveam situația sub control.. I-am spus ceea ce credeam...
... și eram determinată să nu mai vorbesc cu el pentru tot restul serii.
La cină mi-am dat seama că luăm masa cu niște străini.
Locuiam vis a vis de familia Loski de ani de zile...
... dar cu excepția lui Chet, nu-i cunoșteam deloc pe oamenii ăștia.
Dl. Loski era curat și neted pe dinafară...
... dar parcă avea ceva putred îngropat chiar sub acel înveliș.
Până la sfârșitul serii m-am simțit detașată, neutră.
Fără artificii, fără resturi de mânie...
... fără nimic.
Ne mai vedem.
M-am culcat în seara aceea simțindu-mă împăcată.
- Ești bine? - Da.
Eram recunoscătoare pentru familia pe care o aveam.
Și îmi părea bine că nu îmi mai păsa de Bryce Loski.
Cină cu familia Bakers își pusese amprenta într-un mod negativ asupra mea.
Dar după aceea au urmat strângerile anuale de fonduri ale școlii...
... și m-am găsit prins în fața unui nou set de probleme.
Eram băiatul scos la licitație.
Și ca să înțelegeți pe deplin umilința de a fi băiatul scos la licitație...
trebuie să știți că puținii aleși sunt licitați în fața consiliului elevilor și...
sunt adjudecați fetelor care licitează cât mai mult.
Da, practic fiecare dintre noi venea la pachet cu un coșuleț cu mâncare...
... dar să nu ne amăgim. Era un spectacol de două parale.
Iată-l, idolul meu.
Un singur cuvânt și ești un om mort.
Nu omule, serios, ascultă-mă, nu o să îți vină să crezi.
Ce e?
Două dintre cele mai tari fete din școală se bat pe tine.
- Despre ce vorbești? - Sherry se desparte de Mitch.
Ea și cu Melanie au început un război al licitațiilor pentru tine.
Nu-mi pasă.
Ești nebun? Sherry l-a lăsat pe Mitch din cauza ta.
Ești idolul meu.
Pe cât de bine mă simțeam să fiu idolul lui Garrett...
... nu compensa oroarea de a fi băiatul cu numărul 9 pe lista de licitații.
Și singura mea speranță era ca o tornadă gigantică să distrugă școala înainte de eveniment.
Era imposibil.
Bun venit tuturor...
... la licitația anuală a clubului Mayfield Boosters.
Încă odată ne face o deosebită plăcere să vă prezentăm...
...20 dintre cei mai frumoși tineri din Mayfield... - Bryce, Bryce, Bryce.
- Ce cauți aici? - Juli e în rândul a 3 lea.
- Și? - Și are o grămadă de bani.
- Aiurea. - Serios vorbesc.
I-am văzut când îi numără lângă dulapul ei.
Și acum..
... urați-le bun venit din partea școlii Mayfield
... băieților licitați din 1963.
Juli avea bani ? Ce însemna asta?
Era posibil să liciteze pentru mine?
Primul este...
... Raymond Hughes.
Raymond e în echipa de șah...
... și printre hobby-urile sale se numără filatelia și colecționarea de capace de sticle.
Amintiți-vă, când licitați...
... nu vă alegeți doar cu frumosul domn Hughes...
... de asemenea vă veți bucura...
... de un sandwich de pui cu salată...
... și ceea ce pare o gustoasă iahnie de fasole...
Pardon. E cu ceapă.
Și o felie mare de plăcintă cu cireșe.
Cine începe licitația de la 5$?
Să înceapă licitația. Cineva?
Sau în cazul lui Raymond Hughes, lipsa de licitație.
Foarte bine, așa.
- Cinci. Adjudecat.
- Zece dolari. Adjudecat.
- Cincisprezece. Adjudecat.
Haideți, aud 10?
Zece. Zece.
- Sandwich cu banane și unt de arahide.
Cincisprezece.
Vândut pentru 15 $.
Numărul 8 este Eddie Trulock.
Eddie este membru al echipei de dezbateri.
Acum doar Eddie Trulock stătea între mine și mulțimea de fete care se băteau pe mine.
Nu eram interesant de hobby-urile lui sau de ce avea în coș.
Să începem licitația de la 15$ Nu mă puteam gândi decât la Juli.
Cineva? Ce ar fi dacă m-ar licita?
Ce ar fi fost dacă ar fi fost prinsă într-un război al licitațiilor cu Sherry și Melanie și ar fi pierdut?
Nu licitează nimeni?
Contemplam oribilitatea situației când deodată...
Opt dolari.
Opt dolari, așa mai merge. Licitează cineva zece?
Juli Baker licitează pe Eddie Trulock?
Bine, opt odată. Opt de două ori Cum ar fi putut să liciteze pentru Eddie?
Opt de două ori. Cum putea să liciteze pentru oricine?
Adjudecat lui Juli Baker.
Următorul este băiatul cu numărul 9, Bryce Loski.
Știam că trebuia să pășesc în față, dar nu mă puteam mișca.
Fă un pas în față, Bryce, nu fi timid.
Mai bine mai târziu decât niciodată.
Lui Bryce îi place baseball-ul.
- Cinci dolari. Așteaptă până când eu...
- Zece.
Se pare că licitația e în desfășurare.
- Cincisprezece. - Douăzeci.
Douăzeci și cinci. Treizeci.
- Treizeci și cinci. Patruzeci.
- Cincizeci. Doamne.
Cincizeci de dolari...
Cincizeci odată.
Cincizeci de două ori.
Adjudecat Domni?oarei Sherry Stalls pentru 50$.
Recordul licitației.
Vor fi foarte recunoscători pentru o donație atât de generoasă.
E ciudat.
Luăm prânzul cu cea mai frumoasă fată din școală...
... și mă simțeam oribil.
Mergem pe marginea lacului. Tatăl meu are o cabană acolo.
... și obții cel mai scandalos bronz.
Fiindcă eram la 6 metri de Juli.
Juli a mea cu Eddie Trulock.
Râde.
De ce râde?
Cum poți să stai acolo și să râzi și să fi așa de frumoasă?
Bryce, te simți bine?
Poftim?
La ce te holbezi?
La nimic.
Prânzul e cu adevărat delicios, Bryce.
Bryce, mă auzi?
E cu adevărat delicios.
Putem să nu mai discutăm despre mâncăruri sau bronzat?
Despre ce vrei să vorbim?
Nu știu, perpetuum mobile? Știi ceva despre asta?
Perpetuum ce?
Nu știu ce îmi venise. Parcă eram posedat.
- Juli, trebuie să vorbesc cu tine. - Poftim?
Ce se întâmplă, Bryce?
Ce faci?
Bryce, încetează.
Bryce, nici măcar nu ai sărutat-o.
Te sărut eu.
Juli ! Juli!
Juli, așteaptă. Putem vorbi?
Juli!
- Ce se întâmplă cu tine? - Lasă-mă în pace, Garrett.
Ai o întâlnire cu cea mai frumoasă fată din școală și o strici pentru Juli.
- Nu ai înțelege! - Nu ai avea cum să înțelegi!
Vorbim despre Juli Baker.
Vecina coșmar, atotștiutoarea. Polițista.
Tacă-ți gura!
Te-ai sucit? Ce se întâmplă cu tine?
Știi ce, dacă ești așa nu mai am de gând să umblu cu tine.
- Foarte bine, nici eu. - Da, nici eu!
În timp ce mă îndreptam spre casă cu vasele murdare care zdrăngăneau în coșul pentru picnic...
... nu mă puteam gândi decât la Juli.
Și mi-am dat seama că Garrett a avut dreptate într-o privință:
Mă sucisem.De tot.
Alo?
Sărut mâna, Doamnă. Baker, Juli este acasă?
Îmi pare rău, Bryce. Juli nu vrea să vorbească cu tine.
Vă rog, Doamnă Baker, trebuie să o văd.
Îmi pare rău, Bryce.
Mă tem că s-a închis în camera ei.
Am încercat să mă culc devreme în seara aceea...
... dar nu puteam dormi.
I-am privit casa de la fereastra mea ore întregi.
Trebuia să găsesc un mod în care să îi arăt ce simțeam.
Luni dimineață când mă duceam spre școală...
... încercam să mă decid cu care dintre frații Everly m-aș mărita...
... când deodată Dana Tressler m-a făcut să îmi reamintesc de Bryce.
Juli. A ieșit lista.
Uite-l, numărul nouă, felul tău principal.
Bryce Loski nu e felul meu principal.
- Înseamnă că ții dietă. - Nu e o dietă, Dana.
- Am trecut peste el, bine? - Mă bucur să aud asta.
Fiindcă umblă zvonul că Sherry pretinde că e al ei.
Sherry ? Sherry Stalls?
Liz. Macy. A ieșit lista.
În după-amiaza aia eram obsedată de licitație.
Regretăm că l-am lăsat pe Bryce.
Dar de ce ar fi trebuit să îmi pese că Sherry îl plăcea?
Nici nu trebuia să mă gândesc la asta.
Trebuia să trec peste asta.
Bryce Loski nu mai exista pentru mine.
În dimineața licitației eram pe muchie de cuțit.
M-am trezit, fără să îmi dau seama, holbându-mă la economiile mele.
Aveam nevoie de o strategie.
Era simplu.
Dacă lăsam banii acasă, lăsam și tentația odată cu ei.
Strategia mea a eșuat când am dat peste Dna. Steuby.
Julianna.
Bună, scumpo.
Îmi pare așa de rău că mi-a trebuit atâta timp să îți dau asta...
... dar nu dau de tine dimineața.
Doamnă Steuby, nu vreau să fac asta. Nu trebuie să...
Nu fi ridicolă. Am să te plătesc.
- Am să te plătesc - Nu, nu vreau.
Vreau să te duci să îți găsești ceva festiv.
Pantaloni trei sferturi.
- Doamnă Steuby. - Pa, scumpo.
- Doamnă Steuby, nu vreau pantaloni trei sferturi. - Nu, o să arăți grozav.
E în regulă.
E în regulă. Nu e mare lucru. Prefă-te că nu-i ai.
Aud că ai de gând să licitezi pentru Bryce.
Poftim ? Cine ți-a spus asta ? Nu, n-am de gând.
Cineva te-a văzut cu un pumn de bani azi dimineață.
- Câți bani ai? - Nu te privește.
Și nu licitez, bine? Și nici măcar nu-l mai plac.
Sigur că da...
E adevărat, haide, roșește-ți banii pe el, nu-mi pasă.
Și acum vă rog să le urați bun venit din partea școlii Mayfield...
... băieților licitați din anul 1963.
Aș putea spune că nu-mi păsa...
.. dar văzându-l pe Bryce pășind pe scena la costum și cravată...
... ținând acel coș pentru picnic...
... m-a întors din nou pe dos.
Cincisprezece odată.
Licitația se desfășura destul de repede. - Cincisprezece de două ori.
Vândut lui Macy Taylor pentru 15$.
Înainte să îmi dau seama Eddie Trulock a fost strigat.
Numărul opt este Eddie Trulock.
Însemna că Bryce era următorul.
Eddie este un membru al echipei de dezbateri.
Hobbyurile lui includ pescuitul...
... și construirea de machete de avioane.
Cine îmi oferă 5$?
- Nu licitează nimeni ? E așa de drăguț. - Exact.
Nimeni?
Opt dolari.
Adjudecat lui Juli Baker pentru 8$.
Cum s-a întâmplat asta?
Oară fiindcă mi s-a făcut milă de Eddie?
Sau fiindcă nu am avut încredere în Bryce?
În timp ce mergeam spre locul unde urma să iau masa...
... recapitulam în mintea mea întorsătura pe care o luaseră evenimentele.
Iată-mă, pe punctul de a lua masa cu Eddie Trulock...
... în timp ce băiatul după care tânjisem o jumătate de viață..
... urma să ia prânzul cu inamica mea de moarte.
Vreau să îți mulțumesc că ai licitat pentru mine.
Pentru un moment am crezut că nu o să liciteze nimeni.
Nu, așa am vrut. O să fie distractiv.
- Aud că îți place să construiești machete de avioane. - Da.
Tocmai am terminat împreună cu tata un MIG-19, rusesc. A fost făcut în 1955.
Primul supersonic făcut de MIG. Complicat deoarece cabina pilotului era încastrată...
Am încercat din răsputeri să fiu atentă la Eddie.
Dar îmi era foarte greu fiindcă Bryce era în spatele lui.
Eddie spunea ceva despre supapele de admisie...
... Când de nicăieri, Bryce s-a ridicat venind spre mine.
Juli, trebuie să vorbesc cu tine.
Ce faci?
A vrut să mă sărute.
Toată viața mea am așteptat sărutul ăla.
Dar nu așa. Nu în felul ăsta.
Am pedalat rapid spre casă, Am crezut că îmi vor exploda plămânii.
Julianna?
Julianna.
Scumpo?
Ce s-a întâmplat?
Nu pot.
Draga mea...
... mie îmi poți spune.
Bryce a încercat să mă sărute.
Serios?
La școală.
În fața tuturor.
Mamă, te rog nu răspunde.
Probabil că e el.
Draga mea...
... poate că ar trebui să vorbești cu el.
Nu pot.
Bryce nu mă lăsa în pace.
Continua să sune la telefon.
Și să îmi bată la ușă.
Chiar s-a cățărat pe casă și mi-a bătut în fereastră.
Juli ! Te rog, trebuie să te văd!
Ieși afară, doar un minut!
De ce nu înțelegea că doream să fiu lăsată în pace?
Te rog!
După două zile, Bryce a încetat.
Și am crezut că se terminase.
Dar, într-o după-amiază venisem să citesc în camera de lectură...
... când am auzit un zgomot în curte.
Ce face?
Juli, liniștește-te, eu i-am dat voie..
Voie ? Pentru ce i-ai dat voie ? Sapă o groapă.
I-am zis că are voie.
Dar de ce?
I-am zis că are voie.
Era o tortură să îl văd săpându-mi iarba.
Cum putea tatăl meu să îl lase să facă una ca asta?
Bryce știa că sunt acolo.
A plecat.
Un pom?
Plantează un pom?
Eu un?
Nu am vrut să întreb.
Îmi dădeam seama după forma frunzelor...
... și construcția trunchiului.
Că era un platan.
Când a ieșit pe ușă, m-am întors cu gândul la prima dată când am văzut-o.
Cum putea cineva vreodată să își dorească să fugă de Juli Baker?
S-a uitat la mine cu acei ochi.
Acei ochi strălucitori.
Și știam că Bryce Loski încă mai aștepta să îi dau primul sărut.
Dar nu avea să mai aștepte prea mult.
În timp ce stăteam acolo, mi-am dat seama că în toți anii ăștia...
... nu prea vorbisem.
Ai nevoie de ajutor?
Da.
Dar în ziua aceea am început să vorbim.
Și am știut că vom vorbi pentru mult timp de atunci încolo.